Мовознавчий та комунікативно-літературний аспект українсько-балтійських гуманітарних зв’язків (Латвія та Литва) - Ажогіна, Наталія (Інтегровані комунікації, 2025)
Актуальність наукової проблеми визначається історичними й сучасними стосунками між Україною та країнами Балтії, зокрема Латвією і Литвою. З цього погляду велике значення для позитивних гуманітарних зв’язків мають міжмовні, культурні та літературно-художні відносини, які були започатковані в минулі історичні часи й продовжуються у сьогоденні. Нині вони підважені загрозами неоімперського характеру, необхідністю захисту гуманітарно-культурних взаємовідносин, які історично склалися між братськими народами. Їхній філологічний та лінгвістично-комунікативний зміст розглядається, зокрема, у балтистиці й летоністиці. Особливе значення в цьому контексті мають літературно-художні (зокрема, перекладацькі) зв’язки, які були засновані ще в рубіжну добу (кінець ХІХ — початок ХХ століття). На рівні літературно-художньої діяльності вони розцвіли у другій половині ХХ століття та набули нового змісту й форм з часу виходу наших народів на шлях Незалежності. У роботі Ірини Пупурс (2022) систематизовані дані щодо характеристик українського письменства як частини латиськомовного перекладознавства; оцінені двомовні (латисько-російські) покажчики, як-от «Латиське радянське літературознавство і критика: бібліографічний покажчик» (1984–1987), і передмови до енциклопедичних видань, у яких містилася інформація про латиськомовні переклади визначних українських літераторів та про україномовні переклади знакових латиських письменників і письменниць. У 2024 році О. Даскалюк опублікувала статтю про символіку в перекладах литовських поетів. Метою дослідження є встановлення відповідності між історичними культурними взаємовідносинами на рівні гуманітарного обміну Балтія — Україна та станом їхнього історичного розвитку, висвітленого в аспекті перекладів художньої літератури різних жанрів тощо. Завданнями дослідження є: 1) розгляд джерельної бази; 2) опис історії літератури в країнах Балтії та Україні; 3) характеристика художньо-перекладацької діяльності в Балтії та Україні. Методи дослідження походять із різних сфер: лінгвістики та філології, літературного перекладознавства (художньої літератури) (порівняльний аналіз); культурології та гуманітарної комунікації. Результати дослідження: а) окреслене коло філологічних, лінгвістично-комунікативних та художньо-літературних джерел з наукової проблеми (у Латвії, Литві та Україні); б) схарактеризовані основні напрями й зразки літературно-художнього перекладознавства в країнах Балтії (Литва, Латвія) та Україні. Висновки: 1) гуманітарні відносини між балтійськими та українським етносами склалися ще в часи Давньоруської держави; між Литвою та Україною — у час Литовського князівства й Польсько-Литовської держави; 2) художньо-літературна діяльність (насамперед у царині перекладу) у цих країнах розгорнулася ще до 1991 року, а в сучасний історико-культурний період набула новітніх рис та ознак.